Într-un Bucureşti nebun, plin de răutate şi de ipocrizie, există un loc unde oamenii n-au uitat să fie oameni. Aici, Aurelian Gavrilescu reuşeşte prin masajele sale terapeutice să aducă puţină speranţă în sufletele şi în trupurile măcinate de suferinţă. Anticamera albă a unui cabinet medical... Câţiva oameni aşteaptă - în mod straniu - fără să aibă nici cel mai mic stres. Din când în când ies în curtea mică să-şi mai spună oful unul altuia. O doamnă oacheşă, cu părul ca abanosul, răspunde cu o voce caldă la telefonul care sună neîncetat. Nu face parte din categoria secretarelor cărora le scoţi cuvintele cu cleştele din gură. La ora stabilită cu puţin timp în urmă, mă pofteşte să intru în cabinet.